Hvordan gik det?
Genii-kontakten dukkede ikke op.
Det overrasker mig ikke.
Siger du, at geniierne ikke er til at stole på?
De forsøgte at dræbe dig, dr. McKay og den lille pige.
Sandt nok. Normalt ville jeg tage det ret personligt,
men Ladon påstår, han ikke bestilte drabsforsøget.
Han vil over på vores gode side.
Tror du, de ved, hvor Michael har ført Teyla hen?
De har ret gode kilder,
og vi følger alle oplysninger, uanset hvad.
- Hvad vil du så nu? - Jeg fortsætter.
Bliv her et par timer og sig, om han dukker op.
Det skal jeg nok.
Vi skal nok finde hende, major.
Ja.
Har nogen skruet op for varmen?
Hallo?
Hvis I gemmer jer, så er det altså ikke min fødselsdag!
Det er Sheppard. Kan nogen høre mig?
Jeg gentager,
dette er Sheppard. Er der nogen på kanalen?
Dette er enten en enormt velgennemtænkt vittighed,
eller også har jeg store problemer.
Dette er Sheppard. Er der nogen?
- Sheppard, er det virkelig dig? - McKay?
Jeg fatter det ikke! Det virkede!
Hvad taler du om? Hvad foregår der?
Du er sikkert lidt forvirret lige nu.
Der er vel gået omkring fem minutter for dig, ikke sandt?
Rodney!
Du er nødt til at beskrive for mig, hvad du ser.
- Hvor er du? - I kontrolrummet. Det er forladt.
- Er der strøm? - Nej, det hele er dødt.
Fik jeg nævnt, at havet er væk?
Hvad for noget?
Den store, blå ting uden for vinduet. Det er væk. Der er ørken.
Og her er omkring 50 grader.
Wow! Planeten må have gennemgået nogle voldsomme klimaændringer!
Hvis ikke jeg snart får nogle svar...
Jeg forstår godt, det er svært for dig.
Gør mig lige en tjeneste og gå til Hologramrummet.
- Hvorfor? - Gør det nu bare.
- Godt, så er jeg her. - Aktiver hologram-projektoren.
Der er ingen strøm.
Den har en uafhængig energikilde.
Bare rolig, den skal nok fungere.
Halløj.
- Rodney? - Det er godt at se dig igen.
- Er du et hologram? - Nej.
Selvfølgelig!
Jeg er forbundet med byens sensorer, så jeg har så at sige øjne og ører.
Du ser godt ud.
Du ser
anderledes ud.
Det er, fordi du husker mig, som jeg så ud.
- Mener du tidligere i dag? - Det er faktisk lidt sært.
Jeg har brugt de sidste 25 år på at få det til at fungere,
men har ikke overvejet, hvad jeg ville sige til dig.
Du kan starte med at fortælle, hvad fanden der foregår.
Ja, selvfølgelig.
Husker du missionsrapporten?
SG-1 gik igennem gaten,
og deres ormehul blev uheldigvis ramt af en soleksplosion,
så de røg tilbage til 1969?
Jo, svagt.
Der er sket noget lignende for dig.
Blev jeg sendt tilbage i tiden?
Nej, du blev faktisk sendt fremad, til fremtiden.
Hvor langt ud i fremtiden?
Interessant spørgsmål. Ikke nemt at finde svar på.
Jeg måtte finde de præcise forhold
- for netop den soleksplosion... - Rodney!
48.000 år, plus minus et par år.
- Det er forhåbentligt en spøg. - Desværre ikke. Et uheld. Beklager.
Siger du, at jeg har rejst 48.000 år ud i fremtiden
på 10 sekunder?
Det er ret sejt, når man tænker over det.
Nej, det er sejt at surfe på en 10 meter høj bølge.
- Det her er ikke sejt! - Godt, slap nu af.
Hvis jeg er i fremtiden,
så er du...
Død.
Død og begravet og opløst til støv for længe siden.
Det samme med alle andre, du kendte.
Det er umuligt at vide, hvordan civilisationen ser ud,
hvis den stadig eksisterer.
Denne by er jo tydeligvis forladt.
Ja, tydeligvis.
Du kan ikke komme tilbage uden strøm,
og uden en MALP er det for risikabelt at gå nogen steder.
Det er muligt,
at du er det sidste overlevende menneske.
Du er ikke ret god til at opmuntre mig.
Du er da heldig, unge mand.
Mens jeg udtænkte denne plan,
anede jeg ikke, at byen ville eksistere så længe.
Hvilken plan?
Jeg udnyttede udviklingen inden for hologramteknologien
til at oprette denne simulation.
Jeg kan gå overalt inden for byens grænser.
Jeg er interaktiv og skabt til at efterligne
de præcise reaktioner hos den store dr. Rodney McKay.
Kunne du ikke have brugt en anden?
Meget morsomt.
Nej.
Jeg er forbundet til byens hovedsystemer men har en uafhængig kerneenergi,
som er forseglet i en af de ydre bygninger
sammen med en Mark-12 naquahdah-generator
og et par andre, øh,
nøglekomponenter.
Det er nærmest en slags...
Hvad ville du kalde det? En slags tidskapsel.
Det er rart at have selskab,
men hvis du siger sandheden, hvad hjælper det mig så?
Stol på mig, jeg ville ikke have gjort alt dette bare for at sludre lidt med dig.
Nej. Nej, jeg...
Jeg er her for at få dig med tilbage.
Kom.
- Hvor skal vi hen? - Til stase-kammeret.
- Hvorfor? - For at købe os lidt tid.
Det forklarer sandelig det hele.
Teoretisk kan vi sende dig tilbage, præcist ligesom du kom hertil,
ved hjælp af gaten, den rette adresse og en soleksplosion.
Problemet er, at vi venter på noget specifikt,
en hændelse med den helt rigtige form, størrelse, karakteristik,
og relative placering i rummet,
så den kan interagere med ormehullet på den rigtige måde
og sende dig den præcise mængde tid tilbage.
- Og det sker ikke hver dag. - Netop.
- Hvor længe taler vi om? - 700-800 år, maksimalt 1000 år.
Hov, hov, hov. Er det din plan?
Jeg er 48.000 år ude i fremtiden,
og du vil fryse mig ned tusind år længere?
Maksimalt.
Vi må være præcise.
Er du ikke retur inden to måneder fra afrejsen,
så er det for sent.
For sent? Hvad fanden skal det betyde?
At det ikke gik så godt for os, efter at du forsvandt.
Da jeg opdagede, hvad der var sket med dig, indså jeg, at vi intet kunne gøre.
Officielt blev du dræbt på slagmarken,
så du fik en smuk militærbegravelse på Jorden.
Kisten var selvfølgelig tom, men det er tanken, der tæller.
Derfra...
Derfra blev det hele bare værre.
Vi fortsatte med at lede efter Teyla,
men vi havde ikke ressourcer nok til at dække et stort nok område.
Vi var to måneder om at finde hende
i et af Michaels skjulesteder.
Men det var for sent.
Hun havde fået barnet.
Derefter havde han vel ikke længere brug for hende.
Så han dræbte hende.
- Det er ikke din fejl. - Jeg skulle have været der.
Det kommer du også til.
Og vi har jo adressen på, hvor vi fandt Teyla,
så du kan komme meget hurtigere dertil.
Du kan redde Teyla og barnet og hele galaksens skæbne.
Hvad mener du?
Det var vendepunktet. Nøglen til alt.
Da Michael havde fået barnet,
fuldførte han sine undersøgelser og gjorde hybriderne perfekte.
Derefter satte han virkelig fart på.
Han fik travlt med at udsætte befolkningen for Hoffan-stoffet.
Jennifer gjorde, hvad hun kunne for at bekæmpe det,
og hun prøvede at sænke dødeligheden, men i sidste ende var slaget tabt.
Madleverancerne var ødelagte,
så de indbyrdes kampe mellem wraitherne blev værre.
Michael ventede, til de røg i totterne på hinanden,
og så gik han i gang.
- Status. - Begge moderskibe er stærkt beskadigede.
De har ingen hyperfart og indsuger atmosfæren.
Godt, så lad os afslutte det.
Han udnyttede deres svage tilstand
og deres indre opgør,
og på mindre end et år havde han tvunget wraitherne i knæ.
Bogstaveligt talt.
Det ironiske er,
at jeg aldrig har bedt om det.
Jeg blev fængslet af menneskene.
Tortureret,
udsat for eksperimenter.
Da jeg endelig flygtede og vendte tilbage til mine wraith-brødre,
blev jeg ikke budt velkommen hjem
men mødt med hån.
Du kommer til at betale for det.
Du har stadig din stolthed.
Godt for dig.
Mens wraitherne var i et kaos,
tog Michael tilbage til de mennesker,
han havde inficeret med Hoffan-stoffet.
Han udvalgte de stærkeste og sundeste af de overlevende
og konverterede dem til hybrider. Resten udryddede han.
Tror du, at vi kan ændre alt det ved at redde Teyla?
Det ved jeg. Vi skal bare have dig sikkert ind i stase-kammeret,
og så omprogrammerer jeg sensorerne...
Åh. Det kunne blive et problem.
Nej, det er ikke. Vi finder bare en anden løsning.
Rodney?
Der er ingen andre løsninger.
Sandet er trængt ind på de lavere niveauer.
48.000 år inde i fremtiden
har du stadig en evne til at sige det indlysende.
- Hvad gør vi så nu? - Det ved jeg ikke.
Hvad mener du med det?
Jeg kan ikke håndtere den variabel.
Du sagde, du havde arbejdet på planen i 25 år!
McKay arbejdede på den, og han forudså en masse potentielle problemer.
Men...
Dette var ikke et af dem.
Godt, så.
Gå to niveauer op og til højre, der er en yderdør.
Der er ikke langt over pladsen.
- Det kan du ikke. - Hvorfor ikke?
Der er ikke alene enormt varmt derude,
men den sidste halve time
er barometertrykket faldet
og vindhastigheden er steget kraftigt.
- Der er en storm på vej. - En sandstorm.
- Har du været ude i sådan en? - Det har jeg, ja.
Åh.
- Så ved du, hvad det betyder. - Vi har ikke ret mange muligheder.
Det lyder ret slemt derude.
Vindhastigheden er over 80 kilometer i timen, og den stiger.
Sigtbarheden er nærmest nul. Du kan ikke gå derud.
- Du må vente på, at det stilner af. - Hvor længe?
Det ved jeg ikke. Måske et par timer.
Er du sulten? Har du mad?
- Nej. - Åh.
Det gør nok heller ikke ret meget.
Vi må vente, til stormen stilner af, og så slipper du herfra på ingen tid.
Du skal sidde her i 700 år, men du ved, hvad jeg mener.
Hvad med alle andre?
Du har fortalt om Teyla, men hvad med de andre?
Vi ville da aldrig overgive os
og lade Michael overtage hele galaksen.
Nej.
Hvad skete der så?
IOA og militæret tøvede med at bruge en masse ressourcer
på at beskytte den menneskelige befolkning i en anden galakse.
Men Sam?
Sam godtog ikke et nej.
Til sidst besluttede de at give hende et nyt skib, Phoenix.
Det var en fabriksny model.
Den ene halvdel af Asgard-systemerne var ufærdig, den anden fungerede ikke.
Vi brugte en måned på at gøre hende klar til kamp.
Vi arbejdede dag og nat, side om side.
Zelenka var der muligvis også, men det husker jeg ikke.
Jeg husker dog, at jeg aldrig før har følt mig så drænet.
Det lykkedes os dog at få skibet til at fungere.
Godt, alt ser ud til at fungere.
Våben, skjold, fjernsensorer, alt er i det grønne felt.
- Hun er klar til at lægge los. - Flot klaret.
Nu tager du, Radek og dit hold tilbage til Atlantis
og holder et par fridage.
Når I er friske, går I i gang med byens skjold.
Gør, hvad I kan for at øge effektiviteten.
I får brug for det.
- Hvad med dig? - Jeg tager af sted med skibet.
Lige nu leder major Lorne Atlantis.
Du har brug for hvile. Du er også træt.
Michael er efter sigende på vej mod flere menneskelige verdener.
- Vi må af sted nu. - Så lad nogen andre tage af sted!
Godt.
Du!
Held og lykke?
Tak, Rodney.
For alt.
De begyndte en række lynanslag i ægte guerilla-stil.
Et af moderskibene er neutraliseret.
- Hvad med det andet. - Små skader.
- De lader våbnene op. - Fandens.
Skal vi vove et forsøg mere?
Glem det. Få os ud herfra.
Det fungerede et stykke tid.
De kunne faktisk påføre alvorlige skader
på trods af de dårlige odds.
Men deres held slap op.
Michael lod det med vilje sive,
at han var ved at angribe en tætbefolket menneskeverden.
Sam troede, hun kunne nå dertil først.
Hun tog fejl.
- Vi har et moderskib lige bag ved os. - Det er et baghold.
- Der er et mere lige, foran os. - Undvigemanøvrer!
- Vi er omringet. - Besvar ilden!
Vi har mistet Asgard-våbnene!
Skift til missiler! Affyr alle batterier!
Hjælp ham. Af sted.
Vi har overbelastning. Det er hyperfarten!
Omfordel energien!
Ingen reaktion. Systemet er kritisk.
Jeg sender jer til planeten. Gå til gaten, når I kan.
- Hvad med dig? - Jeg er lige bag jer.
Da de var sendt af sted, mistede hun nok transportsystemet.
Med kritiske motorer
har hun nok ment, hun intet havde at miste.
Mens hun trak vejret for sidste gang, fik hun ram på tre af deres skibe,
og vi begravede endnu en tom kiste.
Hvor fanden har du været?
Jeg indtastede data for soleksplosionen i fjern-sensorerne,
og jeg opdagede, hvad der er sket med havet.
Fortæller du det, eller er det hemmeligt?
Solen i dette system er ved at dø!
Den er ved at løbe tør.
- Burde den så ikke blive koldere? - Nej.
Alt imens den opsuger tungere elementer, udvider den sig.
Den bliver til en rød kæmpe.
- Mysteriet er løst. Kom så. - Nej. Du har ikke forstået det.
Det er ikke en cyklisk klimaændring,
det er en enkeltbillet.
Planeten vil blive varmere og varmere.
Til sidst vil atmosfæren brænde op.
- Hvornår sker det så? - Det er umuligt at sige,
men mit bud er under 500 år.
- Skulle jeg ikke ligge i stasis i 700 år? - Jo.
I det øjeblik du træder ud af stasis-kammeret, dør du.
Du må finde på noget, Rodney!
- Jeg prøver. Men som jeg sagde... - Så forudså du ikke denne variabel.
Godt, kan Mark-12 give kraft nok til skjoldene?
I teorien, men så er der ikke nok energi
til mine systemer,
til fjernsensorerne, til stasiskammeret...
Byen har solenergi-generatorer, ikke sandt?
Jo, hvilket ville være meget praktisk,
hvis vi skulle have strøm til et par golfbiler.
Du tænker stadig som gamle McKay.
Det kan jeg ikke lade være med! Hvad er det, du siger?
Solen er jo ved at blive en rød kæmpe. Øget solenergi.
Jo værre det bliver, jo mere energi får vi.
Det kunne faktisk godt fungere.
Vi bruger skjoldene til at beskytte atmosfæren.
Præcist.
Vi kan ikke gøre det uendeligt, men det giver os måske 100 år.
Det må være godt nok. Åbn døren.
Hvad med stormen?
Den har varet syv timer nu. Den kan fortsætte i dagevis.
- Det bliver snart mørkt. - Lad os gå i gang.
Jeg skal bare gå i en lige linje.
- Det er ikke altid så enkelt! - Det har jeg heller ikke sagt.
Jeg har intet spist. Jeg var allerede sulten på vej tilbage til Atlantis.
- Jeg bliver svagere og svagere. - Godt.
Jeg kan ikke gå udenfor,
men jeg kan være i radiokontakt med dig.
Husk det nu! Gå i en lige linje!
Så rammer du bygningen på den anden side!
Så kan du føle dig vej til døren! Jeg venter dér!
Sheppard.
Sheppard, kan du høre mig?
Ja, jeg kan!
- Hvordan går det? - Fremragende!
Rodney!
- Ja, jeg er her stadig. - Fortæl mig om Ronon!
- Lige nu? - Ja, lige nu! Tal til mig, Rodney!
Godt.
Efter det, der skete med først dig og siden Teyla,
havde han det nok ikke så godt på basen længere.
Han overtalte Sam til at lade ham tage ud og rekruttere en angrebsenhed.
På det tidspunkt var galaksen i panik.
Det rygtedes, at Michael ville udslette både wraithere og mennesker.
Ronon havde ikke problemer med at finde frivillige.
En!
To!
- Tre! - Det var bare landsbyboere
uden militærerfaring,
- men han trænede dem... - Fire!
...til alle former for kamp.
Han fik endda noget af vores udstyr til dem.
Radioer, sprængstoffer, P90'ere.
Det varede ikke længe, inden han havde en ret effektiv enhed.
De var på et par missioner mod nogle af Michaels faciliteter,
og en dag
fik de så en meget vigtig oplysning.
Michael havde overtaget wraithernes laboratorium og skabte flere hybrider.
De besluttede at ødelægge det.
Men dér løb de så ind i noget
uventet.
- Hvad fanden laver du her? - Det samme som du, vil jeg formode.
Michael bruger stedet til at skabe flere soldater.
- Jeg vil ødelægge det. - Alene?
Der er noget, der taler for tyveri frem for brutal magt.
Ronon, kom ind.
Fortsæt.
En vagt må have sendt besked,
for en krydser er lige landet. Vi bliver løbet over ende.
- Som jeg var ved at sige... - Vi må aflyse.
Giv mig C-4'et.
Tag mændene med hjem, find de andre
og tag hen til gaten.
Giv mig signal, når I er nået dertil.
Af sted!
Vil du gennemføre missionen?
- Det kan du bande på. - Det vil jeg også.
Jeg ville skrive et meget indviklet program,
som langsomt skulle skabe en fatal fejl i den primære kondensator,
men det er der vist ikke tid til nu.
Jeg ville bare sprænge den i luften.
Naturligvis.
Det er en vane.
Det er det.
Her er det.
Hvis vi detonerer her,
vil de sekundære eksplosioner ødelægge hele stedet.
Godt. Kender du en anden vej ud herfra?
Følg mig.
Tilbage!
Herind!
Hvis du detonerer nu, har vi nok stadig en chance.
- Vi må vente på, at mine mænd er væk. - Godt.
- Vi kan ikke holde dem stangen for evigt. - Fortsæt beskydningen.
Ronon, vi er ved gaten.
Nu skal I tage direkte tilbage uden tøven. Forstået?
Forstået.
Er vi færdige?
Ja.
Jeg beklager, jeg...
Jeg ville ønske, den slags historier havde lykkelige slutninger.
Sheppard?
Sheppard! Hører du mig?
Sheppard!
Jeg kan knap nok aflæse din bio-signatur! Sheppard!
Åh, gud!
Sådan der. Du kan godt.
Rodney?
Jeg er her endnu. Jeg ville gerne hjælpe dig op, men...
- Hvor længe var jeg væk? - Hele natten. Du ser ikke for godt ud.
Vi bør nok få dig i stase-kammeret snarest.
Enig.
Jeg har klargjort solpanelerne. Alt er klart.
Her.
Tag den første krystal.
Jeg har indtastet alt, vi ved om Michael efter din forsvinden,
herunder den adresse, hvor vi fandt Teyla.
Du har aldrig fortalt, hvad der skete med dig.
- Jeg mener, tidligere. - Det gider du heller ikke høre om.
Hvorfor ikke? Du overlevede tydeligvis.
- Kun, fordi jeg holdt op. - Holdt op med hvad?
Med Atlantis, Kommandocentralen, alt det der.
- Det lyder ikke som dig. - Jeg ved det.
Vi fik en ny ledelse.
Jeg var på infirmeriet, fordi jeg havde fået...
En ret alvorlig skade.
- Det er en splint. - Derfor kan det da godt gøre ondt.
Godt. Men det er...
Du er kommet på et dårligt tidspunkt. Vi har ret travlt.
Det kan jeg se.
Dr. Keller, dr. McKay.
Hr. Woolsey.
Jeg kan fortå, at du har fået dig selv udpeget til ny kommandør.
Korrekt.
Jeg ville ønske, omstændighederne var anderledes.
Må jeg spørge, hvad her foregår?
Vi samler medicinsk udstyr til en af vores off-world-flygtningelejre.
Aha.
Jeg må bede jer stoppe igen.
- Undskyld? - IOA påbegynder en ny politik.
Vi skal straks tilbagekalde al basepersonale.
Fra nu af skal vi fokusere alt på at forsvare byen.
Desuden skal din afdeling skæres ned, doktor.
Uden Gate-broen
og med behov for mindst ét skib
i konstant kredsløb som forsvar,
vil det blive svært at få nye forsyninger. Vi må prioritere.
Jeg forstår ikke. Jeg er allerede voldsomt underbemandet.
Det er kun, fordi du gør for meget
med alle disse humanitære projekter
og alle dine forsøg på at finde modgiften mod Hoffan-stoffet.
Når du igen fokuserer opmærksomheden
på basens og personalets medicinske behov,
har du ingen problemer.
Lige et øjeblik! Folk dør derude!
Det ved jeg godt.
Tro mig, hvis jeg troede, jeg kunne gøre noget ved det,
- så gjorde jeg det. - Hvad med Michael?
Michael kender basens og vores skibes forsvarsmuligheder.
IOA mener, det er højst usandsynligt, at han vil gå til angreb.
Så det var altså det? Vi skal bare vente
og lade ham overtage resten af galaksen?
Hvor mange af vores folk skal dø, doktor?
Oberst Sheppard, oberst Carter, Ronon, Teyla, det var vores venner.
Sheppard er ikke død.
Korrekt.
Han er bare røget 48.000 år ind i fremtiden.
Så han er nok en af de heldige.
Tanken om bare passivt at lade stå til,
mens resten af galaksen led, var...
Det var for meget for Jennifer.
Jo mere jeg tænkte over det, jo mere indså jeg, at hun havde ret.
Hvis du vil overbevise mig om at blive,
så spilder du din tid. Jeg har bestemt mig.
Nej. Jeg vil fortælle dig, at jeg også rejser.
Vi havde tre uger på Daedalus
uden andet at tænke på end det, der var sket.
Vi gennemgik det tusinder af gange,
mens vi tænkte på, hvad vi kunne have gjort anderledes.
Det var frygteligt.
Men vi havde i det mindste hinanden.
Da vi vendte tilbage til Jorden,
var vi ikke længere blot kolleger.
Lige et øjeblik. Dig og Keller?
- Hvorfor er det så overraskende? - Ikke for noget.
Hvis vi begynder at lege med denne tidslinje,
så er det ikke sikkert, at det ender sådan igen.
- Det satser jeg også på. - Hvorfor?
Du overlevede, du fik pigen. Det lyder ikke ringe.
Det var skam også dejligt i starten.
Jeg fik et højtlønnet job i et rum-ingeniørfirma,
Jennifer startede egen praksis...
Det hele var ved at falde i hak.
Vi burde have vidst, vi ikke ville slippe så let.
Beklager, men hendes indre organer sætter ud.
Ingen almindelig læge kunne finde ud af, hvad der var galt med hende.
Vi tog til Stargate Kommandocentral mindre end et år efter, vi var rejst.
Komplikationer på grund af jævnlig eksponering for Hoffan-stoffet.
- Jeg beklager. - Ingen helbredelse.
Jeg troede, jeg skulle miste forstanden. Jeg anede ikke mine levende råd.
Efter alt det, vi havde været igennem? Det var for meget.
Og så fik jeg ideen.
- Hej. - Hej.
- Hvor har du været? - Jeg har arbejdet.
- Arbejdet? På hvad? - Løsningen
på alt.
Det vil sige dig, alt dette.
Jeg mener Atlantis, Pegasus, Michael, det hele.
- Hvad taler du om? - Jeg vil ændre tidslinjen.
Så alt dette aldrig er sket.
Du bliver ikke syg, Teyla dør ikke,
Michael gennemfører ikke sin research, intet.
Åh, Rodney.
Jeg har udarbejdet en grundplan. Detaljerne er mere komplicerede.
Jeg må nok skabe en helt ny matematik
for at kunne lave udregningerne.
Hvad der er sket, er sket.
Man kan ikke ændre fortiden.
Du kan! Jeg kan! Og det gør jeg, om det så tager resten af mit liv.
Tror du, det er det, jeg ønsker?
Hvorfor ikke?
Det år jeg tilbragte i Atlantis...
Der så jeg mere, end folk drømmer om at se på et helt liv.
- Jeg fortryder intet. - Det gør jeg.
Jeg har et læsfuld fortrydelser, og jeg gør noget ved dem.
Nej.
Lov mig, at du ikke spilder resten af dit liv
med at jagte noget, der allerede er borte.
Men jeg kunne ikke slippe det.
Hun døde tre dage senere.
Jeg sagde mit job op,
tog et job som fysiklærer på et lokalt gymnasium.
Lønnen var ikke god, men jeg fik den nødvendige fritid.
Det var ikke et særligt spændende liv.
Jeannie kiggede forbi nu og da.
Da hun indså, at hun ikke fik mig til at stoppe,
besluttede hun at hjælpe med udregningerne.
Det er jo intet. Jeg gjorde det i går. Se...
- Det gjorde du ikke. - Jeg tænker på det her...
Men i sidste ende fik hun nok.
Jeg helmede aldrig.
Årene gik. Faktisk 25 år, for at være præcis.
Og pludselig havde jeg det.
Der var bare ét problem.
Jeg måtte tilbage til Atlantis.
Jeg havde ikke mange venner på Kommandocentralen.
Men jeg havde også kun brug for én.
- Dr. McKay. Godt at se dig. - General Lorne.
Kom indenfor, sæt dig ned.
Jeg...
- Jeg har læst dit forslag. - Du har ikke fortalt det til nogen, vel?
Jeg er ikke så dum, som du måske tror, doktor.
Men jeg kan umuligt autorisere dette.
Så lad være. Du behøver ikke fortælle, hvad det er,
bare sig, det er et forskningsprojekt. Sig, hvad du vil.
Du taler om at ændre tidslinjen, Rodney.
Du taler om at ændre historien. Ændre alt.
Mener du, vi har ret til at tage den beslutning?
Lad os skære ind til benet her.
Du så, hvad der skete på Pegasus,
du ved, hvad der sker her.
Tror du virkelig, det skal være sådan?
Måske fik han ondt af mig,
måske tænkte han, at det alligevel ikke ville fungere,
men han lukkede mig ind.
Resten kender du.
Jeg har måske haft en hård dag, men du har haft nogle hårde 25 år.
Så er vi klar.
Hvis det virker,
så venter jeg lige her, når du kommer ud.
Vi har ikke så meget tid,
men vi skal nok få dig igennem.
Og hvis det ikke virker?
Du føler intet. Faktisk vågner du bare ikke op.
Aha.
Har du i de 25 år fulgt med i, hvem der vandt Super Bowl?
Beklager, nej.
Stanley Cup? Nej! Verdensmesterskabet?
- Jeg er ikke ret interesseret i sport. - Fint.
Jeg var nødt til at spørge.
Held og lykke, John.
Uplanlagt off-world-aktivering!
Hvad har du?
Jeg modtager IDC.
- Det er oberst Sheppard! - Sænk skjoldet.
Vagter!
Hov! Hov!
- John! - Oberst!
Det virkede.
- Det virkede. Rodney, du er et geni. - Aha.
- Hvad skete der? - Hvor lang tid er der gået?
Du har været væk i 12 dage.
12 dage. Godt. Så har hun ikke født endnu.
Jeg ved, det lyder lidt sært, men vi har lidt travlt.
- Hvad taler du om, John? - Jeg ved, hvor Teyla er.
Vi har ikke tid til det her!
Vi må følge nogle procedurer, John. Det ved du.
Jeg er ikke en klon!
Nej, dine prøver var fine, telomerer og alt det.
Men der er noget andet, vi må tale om.
Du må da indrømme, at det er ret vildt, selv for dette sted.
Netop! Hvordan skulle jeg kunne finde på det?
Tro det eller ej, Sam, men jeg har fundet det.
Det lå i en sensor-log.
Det er en soleksplosion, der kan forstyrre ormehullet fra M4S-587
i netop det øjeblik, Lorne siger, han drejede.
Hvorfor har gatens sikkerhedstjek ikke forhindret en fastlåsning?
Der har været et par problemer
siden vi sidst opdaterede operativsystemet.
Kalder I det et problem?
Ja, jo...
Jeg må vist have en alvorlig samtale med Zelenka.
Kan vi gå nu?
Du er allerede blevet debriefet om fremtidens hændelser,
om de ting, vi gerne vil undgå,
men der er en ting, jeg gerne vil vide.
Hvad?
Har jeg stadig hår?
Nej. Kom så!
Har du noget, Rodney?
Vent.
Ja.
Ja, her er en slags dataterminal.
Lad mig se, om jeg kan tænde for den og få adgang.
Det er her. Her fandt de hende.
- Hvor ved du det fra? - Fordi han beskrev det for mig.
Hej.
Se engang.
- Vi har noget, McKay. - Hvad er det?
En ret bizar form for fødegang.
Vi er vist tidligt på den,
men det er her, hun skal føde.
Vent...
Jeg er inde.
Halløj! Bingo!
- Hvad fandt du? - Det hele!
Her er gate-adresser, kommunikationskoder,
al hans research omkring hybriderne!
Han er færdig!
Nej, nej, nej. Hvad skete der?
- Hvad er der? - Åh, nej!
- Doc? - Den tæller ned.
Oberst, det er en fælde. Vi må ud herfra i en fart!
FORTSÆTTES